Tekstityksen versionumero: 1.3 Päiväys: 24.03.2009
Suomennos: juzkaaz, pezz, Nemo, determined, jazzzombie, -
Snagglepuss, myttyli, SocomPredator, TolskiPannahinen, Juuseri, -
subtitles, KniL, zippi, odefix, Atskuli, Samuli23, Blarugh ja masa_90
Oikoluku: Chip
CHANGELING - VAIHDOKAS
TOSITARINA
LOS ANGELES 9. MAALISKUUTA, 1928
Walter, kulta.
- Aika nousta. - Kymmenen minuuttia vielä.
Olen pahoillani. Voit nukkua huomenna. Sitä varten lauantait ovat.
Seinää vasten. Tule.
Sain sen. Katso.
Istu. Aamiaisesi jäähtyy.
Murojen kuuluukin olla kylmiä.
Kulta, olemme perillä.
Tässä kirjasi. Mene vain.
Kyllä, rouva. Odottakaa hetki, niin haen valvojan.
Hän on tulossa. Hetki vain.
Pieni hetki vain. Hoida sinä tämä. En halua lähellekään.
Täällä valvoja. Miten voin auttaa?
Näytätte olevan ryhmälinjalla...
Valitettavasti jotkut kuuntelevat ryhmälinjoja. Me...
Mitä hän tekee?
- Voihan... - Onko kaikki kunnossa?
On. Rouvalla oli yhteyden kanssa ongelmia.
Hei. Kuinka koulussa meni?
Ihan hyvin. Opimme dinosauruksista.
Tappelin Billy Mankowskin kanssa.
- Mitä tapahtui? - Hän löi minua.
Löitkö takaisin? Hyvä.
Muistatko tärkeän säännön? Älä aloita tappelua vaan lopeta se.
- Miksi hän löi sinua? - Koska minä löin häntä.
Löitkö ensin? Miksi?
Hän sanoi, että isäni lähti, koska hän ei pitänyt minusta.
Isäsi ei tavannut sinua. Miksi hän siis ei pitäisi?
Miksi hän sitten lähti?
Koska syntymäpäivänäsi -
jotain muuta saapui postissa.
Se oli hieman sinua isommassa laatikossa. Tiedätkö, mikä se oli?
Asia nimeltä vastuu.
Joillekuille vastuu on maailman pelottavin asia.
Hän siis lähti, koska pelkäsi laatikossa olevaa?
- Typerää. - Sitä minäkin ajattelin.
Menikö radiokuunnelma ohi?
Taisi mennä.
Aika mennä sänkyyn.
Menemmekö huomenna elokuviin?
Kuulin, että Charlie Chaplinilta on tullut uusi elokuva.
Ja uusi jatkokertomus nimeltä Salaperäinen Lentäjä.
- Kuka se on? - Kukaan ei tiedä.
Se tekee hänestä niin salaperäisen.
Olenko liian painava kannettavaksesi?
Et vielä vuosiin.
- Haloo? - Täällä Margaret. Kuinka voit?
- Hyvin. - Jean ei pääse, ja olemme vajaalukuisia.
- Milloin hän ilmoitti olevansa sairas? - Noin puoli tuntia sitten.
- On hankala löytää ketään. - Entä Myrna?
- Hänellä olisi käyttöä lisätunneille... - Hän on kiireinen. Etkö voisi tulla?
En. Minä vain...
Lupasin Walterille vieväni hänet elokuviin ja...
- Vain neljään asti. - Hyvä on.
Vain neljään asti.
Nähdään.
Jääkaapissa on voileipä ja maitoa. Pyysin rouva Rileya ja hänen tytärtään -
- pistäytymään muutaman tunnin päästä. - Osaan huolehtia itsestäni.
Tiedän sen. He tarkastavat talon, eivät sinua.
Huomenna menemme elokuviin.
Sitten menemme junalla Santa Monicaan ja kävelemme laiturilla.
Kuulostaako se hyvältä?
- Olen kotona ennen pimeää. - En pelkää pimeää.
En pelkää mitään.
Tiedän.
Ole kiltisti. Rakastan sinua.
Linjat ovat tukossa täältä Ohioon.
Hän haluaa puhua jonkun johdossa olevan kanssa.
Tarvitsen tähän allekirjoituksesi.
Yritetään siirtää puhelumme suoraan Omahan puhelinvaihteeseen.
Pannaan tämä toimintaan nyt.
Christine. Toivoinkin tapaavani sinut.
Olen seurannut työraporttejasi ja olen todella vaikuttunut.
Kun ehdotin naisvalvojien palkkausta, esimieheni eivät pitäneet siitä.
Olet pärjännyt yhtä hyvin kuin mieskollegasi.
- Kiitos, herra Harris. - Ben, kuuntelisit.
Etsimme manageria uudelle Beverly Hillsin toimistollemme.
Jos olet kiinnostunut työstä, voisin kirjoittaa raportin...
- Se olisi hienoa. Kiitos paljon. - Selvä. Ehkä voisimme...
- Voisimmeko puhua maanantaina? - Totta kai.
Walter.
Kulta?
Walter, on aika tulla sisälle.
Suzie, oletko nähnyt Walteria?
En ole, rouva Collins.
Walter?
- Numero, kiitos. - Yhdistäisittekö poliisiasemalle?
- Yhdistän teidät. - Lincoln Heightsin osasto.
Nimeni on Christine Collins. Asun 210 North Avenue 23:ssa.
Ilmoitan kadonneesta lapsesta.
Millainen suhde teillä on lapseen, rouva.
- Hän on poikani. - Kuinka kauan hän on ollut kateissa?
En ole varma. Tulin juuri kotiin töistä.
Ehkä aamusta asti tai vain tunnin ajan.
- Oletteko etsinyt naapurustosta? - Tietenkin olen.
- Ehkä hän on menettänyt ajantajun. - Ei.
Hän pysyy aina talon lähellä, kun tulee pimeä.
- Voisitteko lähettää jonkun tänne? - Valitettavasti -
emme lähetä yksiköitä, jos katoamisesta on alle vuorokausi.
- Mitä? - Lapset palaavat yleensä aamuun mennessä.
Emme kykene etsimään jokaista karkaavaa lasta.
Ei. Walter ei tee koskaan tällaista.
Kaikella kunnioituksella, rouva, kaikki vanhemmat sanovat samaa.
- Pyydän. - En voi tehdä asialle mitään.
Otan ylös nimenne ja tietonne, mutta siinä kaikki aamuun asti.
Lapsenne palaa varmasti siihen mennessä.
Oletteko rouva Collins?
Muistamme ajatuksissamme jälleen rouva Christine Collinsia -
Lincoln Heightsista. Hänen nuori lapsensa, Walter Collins -
katosi lähes kaksi viikkoa sitten.
Vaikka hän ei ole seurakuntamme jäsen, -
rukoilemme tänään hänen puolestaan, kuten olemme rukoilleet päivittäin -
siitä asti, kun tunsimme hänen ahdinkonsa.
Radiossa ja sanomalehdissä on kerrottu, että Los Angelesin poliisilaitos -
tekee parhaansa löytääkseen lapsen.
Olen varma, että se on totta.
Mutta koska laitosta pidetään väkivaltaisimpana, rappeutuneimpana -
ja kyvyttömimpänä laitoksena Kalliovuorten tällä puolella, -
en ole varma, tietääkö se hyvää.
Joka päivä uusia ruumiita ilmestyy Mulhollandin varrelle -
ja kaupunkiemme ojiin poliisipäällikkö James Davisin -
ja hänen aseryhmänsä takia.
Joka päivä rehellisten kansalaisten tarpeet -
jäävät toiseksi ahneudelle ja oman hyödyn tavoittelemiselle.
Joka päivä tämä kaupunki uppoaa syvemmälle -
tuskan, pelon ja korruption likakaivoon.
Entisestä enkelten kaupungista, -
Los Angelesista, on tullut paikka, jossa suojelijoistamme -
on tullut sortajiamme.
Paikka, jossa lainvalvojat ovat lain yläpuolella.
3. HUHTIKUUTA, 1928
Olen kunnossa.
Ymmärrän. Soitan takaisin muutaman viikon kuluttua.
Kiitos oikein paljon.
Onko Las Vegasin kadonneiden osastolla?
Olen Christine Collins. Oletteko löytäneet kadonneita lapsia, -
jotka sopivat Walter Collinsin kuvaukseen?
Selvä. Eli soitatte sitten.
Soitan uudestaan viikon päästä, jos sopii. Kiitos paljon.
Kiitos.
DEKALB, ILLINOIS 20. HEINÄKUUTA, 1928
Kaksi dollaria.
Hemmetti, lompakko taisi jäädä kotiin. Voinko jäädä sen velkaa?
Ei luottoa. Maksa tai soitan poliisit. Olen kyllästynyt kaltaisiisi pummeihin.
En yritä päästä maksamatta. Jätin vain lompakkoni kotiin.
Käyn hakemassa sen. Viisi, enintään kymmenen minuuttia.
- Onko mitään vakuudeksi? - Parempaa vakuutta ei olekaan kuin oma liha ja veri.
Odota täällä, poika. Tulen kohta takaisin.
- Mutta... - Älä ala hankalaksi.
Hän on ystävällinen luottaessaan meihin.
Odota vain täällä, kun haen lompakkoni.
Kymmenen minuuttia, sitten soitan poliisit.
Hemmetti.
- Mihin numeroon? - Hei, Myrtle.
- Hei. - Harve täällä, kahvilan pitäjä.
- Hei, Harve. Totta kai. - Yhdistäisitkö sheriffi Larsenille?
Christine, minulla on ongelmia yhteyden kanssa. En pääse läpi.
Luulen niin. Se on varmaan parempi.
Kiitos.
- Rouva Collins? - Kyllä.
Olen ylikomisario J.J. Jones, Lincoln Parkin nuoriso-osastolta.
Osastoni hoitaa kaikki karanneiden ja kadonneiden lasten tapaukset. Myös poikasi tapauksen.
Hän on elossa, rouva Collins.
Paikallinen poliisi löysi hänet kaksi päivää sitten DeKalbista, Illinoisista.
Hän on turvassa ja vahingoittumaton.
Hän oli jonkun kulkurin mukana, josta on tehty etsintäkuulutus.
- Mutta hän on turvassa. - Todella paljon kiitoksia.
Kiitos.
Paljon lehdistöä.
Tarinallanne on onnellinen loppu. Ihmiset rakastavat sellaisia.
Paras pitää kiirettä, juna on saapumassa.
Perääntykää.
Kiitos. Annan lausunnon hetken kuluttua, -
mutta tärkeintä nyt on saattaa tämä rouva yhteen poikansa kanssa.
Odottakaa täällä, älkää tungeksiko.
Rauhassa.
Haluan esitellä teille poliisipäällikkö James E. Davisin.
- Mukava tavata. - Emme saa positiivista huomiota lehdistöltä, -
joten on hyvä olla paikalla mukavassa tapauksessa, vai mitä.
- Kyllä. - Onhan väkeni kohdellut teitä hyvin?
En voinut tehdä ilmoitusta ensimmäiseen vuorokauteen ja luulin, että...
Muodollisuudet unohtaen.
- Erittäin hyvin. - Hyvä.
Sitten voitte kertoa lehdistölle, että poliisilaitos...
Naiset. Odota hetki.
Jättäkää tilaa. Pitäkää heidät kauempana.
Ettekö aio...
Hän ei ole poikani.
Mitä? Mitä tarkoitatte?
- Hän ei ole poikani. - Varmasti erehdytte.
- En varmasti erehdy. - Hän on kestänyt viisi pitkää kuukautta.
Hän on laihtunut ja muuttunut.
- Tunnistaisin kyllä poikani. - Tarkoitan, että olette shokissa ja hän on muuttunut.
- Mikä on nimesi? Voitko kertoa nimesi? - Walter Collins.
- Se on yleinen nimi. - Missä asut, Walter? Tiedätkö osoitteesi?
Asun asunnossa 210 Avenue 23, -
Los Angelesissa, Kaliforniassa. Ja hän on äitini!
Ymmärrän teitä.
Olette vielä epävarma. Se on ymmärrettävää.
Tämän ikäiset pojat muuttuvat nopeasti.
Se on huomioitu tutkinnoissa.
- Ja hän on varmasti poikanne. - Tuo ei ole Walter.
Hän ei ole Walter sellaisena kuin hänet muistatte.
Siksi onkin tärkeää, että viette hänet kotiin koeajalle.
- Koeajalle? - Kyllä.
Kun hän on tutussa ympäristössä, -
ja olette antanut itsellenne aikaa toipua hänen muuttumisestaan johtuvasta shokista, -
huomaatte, että tämä on Walterinne.
Lupaan, vannon ja annan sanani. Tämä on poikanne.
Jos ongelmia ilmenee, tulkaa puhumaan minulle.
Hoidan asian.
Annan teille sanani. Luottakaa minuun.
Rouva Collins, hänellä ei ole paikkaa minne mennä.
Pyydän.
Ehkä en ajattele selkeästi.
- Selvä. - Aivan. Et ajatellut selkeästi.
Kiitos. Käänny ympäri.
- Miltä tuntuu saada poikanne takaisin? - Mitä ajattelitte, kun näitte hänet?
- Sitä on vaikea selittää. - Aluksi hän oli järkyttynyt.
Hän ei tunnistanut poikaa, mikä on täysin normaalia.
- Poika on käynyt läpi melkoisen koettelemuksen. - Miten voit, poika?
- Tuntuu varmasti hienolta olla kotona. - Niin tuntuu.
Poliisilaitoksemme on kiitollinen kovasta työstä, jonka DeKalbin sheriffintoimisto -
on tehnyt tämän iloisen jälleentapaamisen aikaan saamiseksi.
LAPD on aina omistautunut palvelemaan yhteiskuntaa.
Voimmeko ottaa kuvan äidistä ja pojasta, ylikomisario?
Tietenkin. Olkaa hyvä.
Pidelkää toisianne. Olkaa hyvä.
- Katso tänne, Walter. Hymyile. Yksi vielä. - Siitä tuli hyvä.
Yksi vielä.
Onko voileipä hyvää?
- Haluaisitko lisää maitoa? - En.
- En, kiitos. - En, kiitos.
Olet yltä päältä noessa. Sinun pitäisi mennä kylpyyn.
Pyjamat ovat sängyn päädyssä.
- Oletko kunnossa? - Kaaduin. Typerä amme.
Ei se mitään.
Sinut on ympärileikattu.
Ulos.
Liikettä.
Viimeksi, kun mittasin Walterin... Viimeksi, kun mittasin poikani, -
hän oli monta senttiä pitempi kuin sinä olet tällä hetkellä.
Kuka olet?
Mitä teet täällä?
Kuka olet?
- Hän ei ole poikani. - Rouva Collins...
En tiedä, miksi hän väittää olevansa poikani, mutta hän ei ole Walter.
- On tapahtunut erehdys. - Luulin, että annamme hänelle aikaa sopeutua.
Hän on seitsemän senttiä lyhyempi. Olen mitannut hänet kaavioon.
Ehkä mittauksesi ovat pielessä. Uskon, että tähän kaikkeen on järkevä selitys.
Hänet on ympärileikattu. Walteria ei ole.
Rouva Collins.
Poikasi oli viisi kuukautta kadoksissa. Ainakin osan siitä ajasta -
hän oli vielä tunnistamattoman kulkurin seurassa.
Kuka tietää, mitä sellainen häiriintynyt henkilö on saattanut tehdä.
Hän on saattanut ympärileikkauttaa poikasi. Hän on saattanut...
Tehdä hänestä lyhyemmän?
- Miksi ette kuuntele minua? - Minä kuuntelen, hitto vieköön.
Ymmärrän tunteenne. Hän on muuttunut, ei epäilystäkään.
Olette molemmat käyneet läpi hirveän koettelemuksen, siksi hän tarvitseekin -
rakkauttasi ja tukeasi ollakseen taas oma itsensä.
Hän ei ole poikani.
Miksi teette tämän, rouva Collins?
Pystytte varsin hyvin pitämään huolta pojasta.
Palkkanne riittää Walterin tarpeisiin, -
joten en ymmärrä, miksi pakoilette velvollisuuttanne äitinä.
En pakoile mitään! Vähiten velvollisuuksiani!
Huolehdin jopa tuosta pojasta tällä hetkellä, koska olen kaikki, mitä hänellä on!
Minua huolestuttaa se, että lopetitte poikani etsimisen.
Miksi meidän pitäisi etsiä jotakuta, jonka olemme jo löytäneet?
- Koska ette ole löytäneet häntä. - Pojan henkilöllisyys on todettu -
lasten tunnistamisalan ammattilaisten toimesta.
- Ihmisten toimesta, jotka tietävät, mitä tekevät. - Minäkö en tiedä?
Olen pahoillani.
Arvostan kaikkea, mitä tämä osasto on tehnyt, ja tiedän, kuinka kovasti teette töitä.
Arvostan todella, enkä halua aiheuttaa minkäänlaisia ongelmia.
On tapahtunut kauhea virhe, -
ja teidän täytyy auttaa minua korjaamaan asiat, jotta löytäisin poikani, -
ennen kuin on liian myöhäistä.
Olkaa kiltti.
En vie enempää aikaanne. Anteeksi, että hermostuin näin.
Olen todella pahoillani.
- Niin, ylikomisario? - Sara, soita tohtori Tarrille.
Kyllä, sir.
Rouva Collins? Tohtori Earl W. Tarr.
Ylikomisario Jones lähetti minut. Konsultoin hänen kanssaan nuorisorikoksista.
- Voinko tulla sisään? - Kiitos että tulitte.
- Aloin jo uskoa, ettei hän uskonut minua. - Olen nyt täällä, ja laitamme asiat kuntoon.
Missä poika on?
Siinähän hän on.
Komea nuori mies.
Hän taitaa olla perinyt teidän silmänne. Nenäkin muistuttaa teidän nenäänne.
Hän on todella hyvässä kunnossa tapahtuneen huomioon ottaen.
Todella sitkeä poika teillä, rouva Collins.
- Luulin, että tulitte auttamaan minua. - Niin tulinkin.
Ylikomisario Jones sanoi, että poika on kokenut vakavia fyysisiä muutoksia -
ja pyysi minua käymään pojan luona, jotta rauhoittaisin teidän äidinhuolianne.
Äidinhuoleni eivät koske häntä, koska hän ei ole poikani.
Tuollaiset puheet eivät tee hyvää pojan itsetunnolle.
Ylikomisario Jones sanoi jotain pituuden muutoksesta.
Niin.
Tule.
Seinää vasten.
Hän on seitsemän senttiä lyhyempi.
Ei mikään mysteeri, rouva Collins.
On todettu, että trauma saattaa vaikuttaa lapsen kasvuun.
Viimeisten viiden kuukauden aikainen stressi on saattanut kutistaa hänen selkärankaansa.
Se on epätavallista, mutta hyvinkin mahdollista.
Entä ympärileikkaus?
Todennäköisesti kaappaaja piti sitä sopivana.
Onhan ympärileikkaus hygieenisessä mielessä hyvä.
Sen on täytynyt olla hetkittäin todella traumaattista.
Ei ole ihme, että hänen muistinsa on mennyt.
Tälle kaikelle on hyvä, lääketieteellinen selitys.
Mutta ei ole väärin kysyä asioista.
Sinun täytyy saada tietää muutoksista, jotka poika on kokenut ollessaan poissa.
Eikö minun pitäisi tietää, onko hän poikani vai eikö?
- Olen äiti. - Jolloin teillä ei ole objektiivista näkemystä.
Katsotte äärimmäisten tunteiden prisman läpi poikaa, -
joka on muuttunut sitten viime näkemän. Hän ei ole sama poika, joka lähti täältä.
Kuten ei sotaan lähtenyt poikakaan ole sama poika palattuaan.
Äidin sydän, jota vaistot ja tunteet ohjailevat, -
näkee muutokset ja kapinoi...
Väittää, ettei tässä ole hänen poikansa.
Se ei muuta totuutta.
Voin panna teoriani objektiiviseen testiin, rouva Collins.
Entä te?
Tämä on todella törkeää!
Rauhoittukaa ja kuunnelkaa.
Ei, vaan kuunnelkaa te.
Tämä niin sanottu tohtorinne marssitti minua taloni lähistöllä -
kuin jotain huolimatonta äitiä, joka ei tunne omaa poikaansa.
- Ja mitä hän sai selville? - Hän sai selville, mitä odottikin, -
jonka te selvästikin kerroitte hänelle.
Rouva Collins. Siinä ei ole mitään hävettävää.
Kyse ei ole siitä, häpeänkö vai en.
Te tuhlaatte aikaanne, joka teidän täytyisi käyttää poikani etsimiseen.
Mutta raportti on lopullinen, rouva Collins.
Haluan nähdä sen raportin, jotta voin osoittaa sen vääräksi, -
ennen kuin se menee eteenpäin.
- Selvä. - Niin. Hyvää päivänjatkoa.
Söin jo. Voinko mennä nyt huoneeseeni?
Kyllä.
Hyvää yötä, äiti.
Älä sano noin!
En ole äitisi!
Haluan poikani takaisin.
Et ole poikani!
Haluan poikani takaisin.
Haluan oman poikani takaisin!
Sinä hemmetti!
Haluan poikani takaisin.
En olisi saanut huutaa sinulle.
Olet vain lapsi, -
etkä taida tietää, mitä teet ja kuinka paljon satutat.
Sinun täytyy ymmärtää, että poikani on elämäni.
Minulla ei ole muuta.
Ajattelee poliisi tai maailma mitä hyvänsä, -
sinä ja minä -
tiedämme molemmat totuuden.
Tiedämme molemmat, että sinä et ole Walter.
Sinun täytyy kertoa heille, ettet ole poikani, -
jotta he voisivat löytää poikani.
Pyydän.
Puhutaan huomenna.
Onko rouva Christine Collins puhelimessa?
- On. - Nimeni on Gustav Briegleb.
Toimin pastorina Saint Paulin presbyteerikirkossa.
Olen kuunnellut radiolähetyksiänne. Kiitos.
- Oletteko lukenut tämän aamun Timesin? - En.
Vilkaiskaa sitä ja tulkaa tänne seurakuntaan aamiaiselle -
tunnin sisällä. Meidän täytyy tavata.
Haloo?
"Salaperäinen tapaus... Toimiessaan Los Angelesin poliisilaitoksen pyynnöstä, -
lastenlääkäri, tohtori Earl W. Tarr tutki Walter Collinsin -
määritelläkseen syyn painonlaskuun, sekavuuteen ja väsymykseen, -
jotka ovat alkaneet ilmetä pojan palattua äitinsä luo viime maanantaina."
Eikö olekin mukava virke?
"Ovat alkaneet ilmetä pojan palattua äitinsä luo."
Se ei pelkästään suoraan väitä, että te olisitte pojan äiti, -
mutta joku voisi päätellä, että te olette jotenkin vastuussa näistä muutoksista.
Sekä poliisilaitoksen olevan huolissaan pojan hyvinvoinnista -
hänen ollessaan teidän huostassanne. Kokeilkaa munaa. Se on hyvää.
"Tutkin pojan perusteellisesti, tohtori Tarr sanoo.
Hänellä on selvästi jotain sanottavaa.
- Ajan kanssa...'" - Hän kertoo poikamaisen tarinansa asiasta, -
mutta ei ennen kuin luottaa kuuntelijaansa.
Se tässä puuttuu, luottamus tämän poikaraukan tarinaan.
Tutkimuksissani en löytänyt mitään, mikä olisi LAPD:n tuloksia vastaan.
Miksi he tekevät tämän?
He välttävät myöntämästä virhettään, että he olisivat tuoneet väärän pojan.
Tietenkin kaikki lukijat, joilla on puoletkin aivoistaan jäljellä, ymmärtävät sen heti.
Se ei valitettavasti sisällä puoliakaan Timesin lukijakunnasta.
Rouva Collins, olen ottanut elämän- tehtäväkseni valaista kaikki ne asiat, -
joita LAPD ei tahtoisi kenenkään meidän tietävän.
Laitosta johdetaan väkivallalla, väärinkäytöllä, murhilla, -
lahjonnalla ja pelottelulla.
Astuessaan virkaan kaksi vuotta sitten päällikkö Davis sanoi...
Pidämme otteemme Los Angelesin katujen asemiehiä vastaan.
Haluan heidät kuolleina, en elävinä.
Aion nuhdella jokaista konstaapelia, joka osoittaa yhtään armoa rikollisille.
Hän valitsi 50 kaikkein väkivaltaisinta poliisia, -
antoi heille konekiväärit ja luvan ampua jokaista, joka tulisi heidän tielleen.
Hän kutsui heitä asejoukoiksi.
Ei lakimiehiä, oikeudenkäyntejä, kysymyksiä, pidätyksiä eikä tutkintoja.
Vain kasoittain ruumiita.
Ruumiita ruumishuoneilla, sairaaloissa sekä tien reunoilla.
Ei siksi, että LAPD olisi halunnut poistaa rikollisuuden. Ei.
LAPD halusi poistaa kilpailun.
Pormestari Cryer ja puolet voimista ovat tekemisissä uhkapelien, -
prostituution ja mustan pörssin kanssa.
Kun antaa ihmisten tehdä, mitä he haluavat, -
kuten Herra teki paratiisissa, he tekevät juuri niin.
Tämä poliisilaitos ei suvaitse toisin- ajattelua, vastaväitteitä eikä nolaamista.
Te olette tilanteessa, jossa voitte nolata heidät, eivätkä he pidä siitä.
He tekevät kaiken voitavansa kumotakseen teidät.
Olen nähnyt sen liian monta kertaa, että en voi erehtyä.
Siksi halusin tavata teidät. Jotta tietäisitte, mihin olette joutumassa.
Lisäksi auttaakseni taistelemaan vastaan, jos niin haluatte.
Pastori, arvostan kaikkea, mitä teette -
ja sanotte, mutta en ole tehtävällä.
Haluan vain poikani kotiin.
Rouva Collins, monia poikia on uhrattu täällä tilanteista johtuen.
Poikanne ei ikävä kyllä ole ensimmäinen.
Jos teette asiat oikein, hän voisi olla viimeinen.
Hänellä on kaksi reikää, jotka pitää paikata.
Hän pani vastaan, mutta sain asian hoitoon.
- Ja? - Poikanne ylemmät etuhampaat -
olivat erillään pienen kudoksen takia.
Hampaidenvälissä on pieni rako. Tuolla pojalla ei sellaista ole.
Voiko se muuttua iän mukaan? Niin he sanovat.
Se voi olla mahdollista, mutta kudos Walterin hampaiden välissä estää sen tapahtumasta.
Väliä ei saa pienemmäksi ilman leikkausta, jossa poistetaan kudosta.
Voin heti sanoa, ettei hänellä ole koskaan ollut sellaista leikkausta.
Suostutteko kirjoittamaan sen todisteeksi paperille?
Anteeksi kielenkäyttöni, mutta totta helvetissä.
Kuulostaa siltä, että puudutusaine alkaa haihtua.
Toisaalta, voisin kirjoittaa sen todistuksen ensin.
Annetaan pikku kaverille jotain ajateltavaa.
Jos niin on, hän on muuttunut suunnattomasti. Tiedätkö, kuka olen?
Olette opettaja.
Kyllä, mutta jopa opettajilla on nimet. Mikä minun on?
Minä en muista. Tunnen teidät, mutta en muista nimeänne.
Rouva Fox. Mene nyt istumaan paikallesi.
En sanonut mene istumaan. Mene istumaan paikallesi, sille joka on määrätty sinulle.
Täytyyhän sinun tietää, mikä se on. Olet istunut siinä jo yli vuoden.
Rouva Collins, jos hän on poikanne, syön viivoittimeni.
En vain kirjoita sitä paperille, voin myös todistaa sen oikeudessa, -
tai vaikka itse presidentti Calvin Coolidgelle, jos minun täytyy.
Kiitos.
Nähdään illalla radiolähetyksessä. Onnea.
Rouva Collins, nopea kysymys.
Rouva Collins.
- Hei. Nimeni on Christine Collins. Huomenta. - Huomenta.
Maaliskuun 10. päivä yhdeksänvuotias poikani Walter Collins katosi.
Viiden kuukauden tutkinnan jälkeen Los Angelesiin tuotiin poika DeKalbista, Illinoisista.
He kertoivat minulle ja kaikille teille, että se poika oli minun. Hän ei ollut.
LAPD teki virheen, ja se on syy oletetulle muodonmuutokselle.
Minulla on opettajien ja lääkärien kirjeitä, jotka vahvistavat, ettei hän ole poikani.
Käyn kopioimassa ne ja te saatte ne huomenna.
Olen antanut LAPD:lle mahdollisuuden myöntää heidän virheensä, -
ja aloittaa poikani etsinnät uudelleen.
Koska he eivät ole tehneet niin, minulla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin tulla julkisuuteen.
Ja toivon, että tämä saa heidät viemään loppuun sen, minkä he aloittivat, -
ja tuomaan poikani takaisin kotiin. Kiitos paljon.
Morelli!
Etsi se Collinsin nainen ja tuo hänet tänne. Ja Bill, tuo hänet takakautta.
Kyllä, sir.
- Tätä tietä, neiti. - Miksi menemme takakautta?
Ylikomisarion määräys. Etupiha on täynnä toimittajia.
Istukaa alas, olkaa hyvä. Ylikomisario Jones tulee hetken päästä.
Hei! Tahtooko joku ottaa puhelun Kanadan poliisilta? Ybarra?
Ovatko he kadottaneet hirven?
Täällä laittomasti asuva nuori täytyy kuljettaa takaisin Kanadaan.
Hän asuu serkkunsa maatilalla lähellä Riversidea, Winevillessa.
- Tahdotko tapauksen? - Hyvä on. Ei ole parempaakaan tekemistä.
Rouva Collins. Voitte jättää pojan tänne. Hänestä pidetään kyllä huolta.
Istukaa. Olette aiheuttanut meille melko paljon harmia, rouva Collins.
Tapauksestanne on tullut häpeätarha koko poliisivoimille.
- Tarkoituksenani ei ollut saattaa ketään häpeään. - Ei tietenkään.
Olitte vain kohtelias kertoessanne lehdille, että emme erota kahta poikaa toisistaan.
Kaikki ne kuukaudet, jotka olemme olleet tapauksenne kimpussa.
Yritättekö tehdä meistä naurunalaisen? Sitäkö se on? Nautitteko tästä?
En tietenkään. Haluan löytää poikani.
Tiedättekö, mikä ongelmanne on, rouva Collins? Yritätte välttää velvollisuuksianne äitinä.
- Mitä? - Tehän nautitte vapaudestanne, eikö totta?
Nautitte siitä, ettei teidän tarvinnut huolehtia nuoresta pojasta.
Saitte mennä minne tahansa, tehdä ihan mitä tahansa, nähdä ketä tahansa.
Mutta sitten löysimme poikanne ja toimme hänet teille takaisin.
Ja nyt hän on teille rasite. Ja siksi keksitte tämän tarinan, -
jotta voisitte sysätä hänet yhteiskunnan kasvatettavaksi.
- Eikö se olekin totta? - Ei ole.
Eikö? Jopa poika itse sanoo olevansa teidän. Miksi hän tekisi niin?
- Miten hän tietäisi tehdä niin? - En tiedä. Tiedän vain, että hän valehtelee.
Ehkä niin. Ehkä hän on valehtelija. Mutta niinhän hänet on koulutettu, eikö totta?
Olette molemmat synnynnäisiä valehtelijoita.
Olette valehtelija ja kiusankappale, ja jos minulta kysytään, -
- teillä ei ole asiaa Los Angelesin kaduille. - Hetkinen nyt.
Koska joko tiedätte valehtelevanne, tai sitten ette erota, valehteletteko vai puhutteko totta.
Joten kummasta on kyse?
Oletteko välinpitämätön äiti? Vai ainoastaan hullu?
Koska omasta näkökulmastani ne ovat ainoat vaihtoehdot.
Minä en aio kuunnella tällaista.
Tarvitsetko asiantuntijoita? Lääkäreitä? Minulla on muutama. Matroona?
- Rouva Collins, väitättekö vielä, ettei poika ole teidän omanne? - Kyllä.
- Älkää pistäkö vastaan. - Mitä? Ei! - Te vain satutatte itseänne.
Mitä te teette? Ette voi tehdä näin.
- Saattakaa vanki Los Angelesin keskussairaalan psykiatrian osastolle. - Mitä?
Kertokaa siellä, että syytetty väittää poliisin sekä muiden huijanneen häntä.
Olemme antaneet hänelle pojan ja yrittäneet -
saada hänet luulemaan pojan omakseen, kun hän sen kieltää.
- Viekää hänet. - Ei, ei, ei.
- Pyydän. - Tulkaa, rouva Collins.
Tätä tietä.
Olemme tunteneet rouva Collinsin 10. maaliskuuta 1928 lähtien, -
jolloin hän ilmoitti yhdeksänvuotiaan poikansa, Walterin, kadonneeksi.
Poika oli kadoksissa elokuuhun 1928 asti.
Pojan palattua rouva on yhä valittanut poikaansa kadonneeksi.
Rouva on vaatinut useasti pojan etsintöjen jatkamista.
Rouva kärsii vainoharhaisuudesta ja todellisuudesta eksymisestä.
Hän saattaa olla uhka itselleen tai toisille.
Suosittelemme hänen siirtämistään mielisairaalaan, kunnes hänen järkensä palaa.
- Jälleen uusi koodi 12. - Nimi?
- Collins, Christine. - Tämä on väärinkäsitys.
- Todentamisviranomainen? - Ylikomisario J.J. Jones, Lincoln Heightsista.
- Älkää. Poliisit yrittävät rangaista minua... - Jos tuo jatkuu, niin päädytte pakkopaitaan.
- Sitäkö haluatte? - En, rouva.
Käyttäytykää sitten. Koodi 12.
Voi luoja.
Lopettakaa!
- Jalat levälleen. - Mitä?
Leveämmälle.
Sisään. Tämä on huoneenne.
Lääkäri on jo lähtenyt. Hän ottaa teidät vastaan huomenna.
- Saanko puhua paikan johtajalle? - Valitan.
Huoneeni! Ei, ei, tämä on minun huoneeni.
- Saanko käyttää puhelinta? - Puhelinoikeudet ansaitaan hyvällä käytöksellä.
Teiltä kielletään lehdet, radio, kirjat ja terävät esineet.
- Tämä on omaksi parhaaksenne. - Kuunnelkaa minua.
Huoneeni. Ei, tämä on minun huoneeni.
Minun huoneeni.
Ei, tämä on minun huoneeni.
Huoneeni.
Huoneeni! Huoneeni! Huoneeni!
He antoivat huoneen minulle!
Onko teillä ongelma?
Se vain ylikuumeni. Kohta se taas toimii.
Voisitteko auttaa minua? Etsin Northcottin tilaa Winevillesta.
Northcottin tilaa?
Aivan niin.
Olette melkein perillä.
Seuraatte tätä tietä länteen -
noin viiden kilometrin verran.
Käännytte sitten oikealle.
Seuraatte sitä tietä eteenpäin, niin löydätte perille.
Onko siellä jotain meneillään?
Ei. Asiani koskee vain erästä nuorta.
- Kiitos avusta. - Ei kestä.
Onko täällä ketään?
Hei!
Tule tänne!
Olen poliisi! Minulla on etsintäkuulutus alaikäisestä pojasta nimeltä Sanford Clark.
Avatkaa ovi ja astukaa syrjään.
Paikoillasi!
Lopeta tai painan naamasi lattian läpi!
- Lopeta! - Hyvä on.
Anna kätesi tänne.
Mene istumaan.
Luoja.
Mikä sinua oikein vaivaa? Etkö tiennyt poliisin vastustamista lainvastaiseksi?
Mitä sillä on väliä?
Lähetämme sinut takaisin Kanadaan.
Ei se ole maailmanloppu.
Mitä?
Et saa viipyä Yhdysvalloissa loputtomiin.
- Eikö sanaakaan rouva Collinsilta? - Emme ole kuulleet hänestä.
Käy hänen kotonaan katsomassa, että hän on kunnossa. Ellei häntä näy, kysy naapureilta.
- Ota selvää, mitä he tietävät. - Ilman muuta.
KGF toivottaa pastori Gustav Brieglebin Saint Paulin presbyteerikirkosta tervetulleeksi.
Tässä pastori Gustav A. Briegleb Saint Paulin presbyteerikirkosta, -
kertomassa teille herran sanomaa radio KGF:llä, hyvää iltaa.
Toivoin saavani vieraan tänä iltana, mutta valitettavasti hän ei päässyt paikalle.
Koska hän ei voi olla täällä kertomassa, mitä kertoi lehdistölle iltapäivällä, -
yritän selostaa tilanteen parhaani mukaan.
Kerron teille, mitä tapahtui ja aion kertoa sen teille joka ilta, -
kunnes joku tekee jotakin asialle.
Desert Local, juna numero 45, saapuu raiteelle kaksi viiden minuutin kuluttua.
Haluaisin lipun Kanadaan. Albertaan tai Vancouveriin, kumpi tahansa lähtee tänä iltana.
Mikään ei näyttäisi menevän sinne tänä iltana. Paras vaihtoehto olisi mennä Seattlen junaan.
- Siellä voitte vaihtaa tai ajaa rajan yli. - Se käy hyvin.
- Meno-paluu? - Pelkkä meno.
Se tekee 15 dollaria.
- Olkaa hyvä. - Kiitos ja hyvää matkaa.
Aamiainen on puolen tunnin kuluttua.
Minun täytyy tavata johtava lääkäri.
Ruokasali on aulan vieressä. Lääkäri kutsuu teitä kun on valmis.
Sinun pitäisi syödä.
Syöminen on normaalia. Parempi tehdä kaikkensa näyttääkseen normaalilta.
Se on ainoa mahdollisuutesi.
Nimeni on Carol Dexter, entä sinun?
Christine Collins.
Syö kaikki. Se on vaikeaa, mutta sinun täytyy yrittää.
Kuulin heidän keskustelevan sinusta. Olet täällä koodilla 12, poliisien toimesta.
Henkilökunta ajattelee, että jos poliisi tuo sinut, olet täällä hyvästä syystä.
Sille ei ole hyvää syytä.
Olen täysin järjissäni ja aion selittää sen heille.
Miten?
Mitä terveempää yrität esittää, sitä hullummalta vaikutat.
Jos hymyilet liikaa, olet harhainen tai hysteerinen.
Jos et hymyile, olet masentunut.
Jos olet neutraali, olet tunteellisesti eristäytyvä ja mahdollisesti katatoninen.
- Olet ajatellut asioita paljon. - Niin olen. Etkö ymmärrä?
Olet täällä koodilla 12 kuten minä.
Olemme täällä samasta syystä. Me molemmat suututimme poliisit.
Huomaatko tuon naisen?
Hän oli naimisissa poliisin kanssa, joka hakkasi häntä.
Kun hän yritti kertoa siitä jollekulle, hänet tuotiin tänne.
Ja hän, -
poliisi hakkasi hänen veljensä. Mursi molemmat kädet.
Ja hän aikoi kertoa lehdille...
- Entä sinä? - Työskentelen öisin.
Tiedäthän, työskentelen öisin...
Keskustan klubeilla.
Eräs asiakas hakkasi minua, eikä lopettanut. Joten tein rikosilmoituksen.
Ilmeni, että hän oli poliisi. Seuraavaksi olinkin täällä.
- Eivät he voi tehdä näin. - Pelleiletkö?
Kaikki tietävät naisten olevan heikkoja.
Pelkkää tunnetta. Ei järkeä, päässä ei liiku mitään.
Naisten sanoessa jotain sopimatonta he ovatkin sekaisin.
Anteeksi kielenkäyttöni.
Jos olemme hulluja, kenenkään ei tarvitse kuunnella meitä.
Uskoisitko ennemmin seonnutta naista, joka käy poliisien rehellisyyttä vastaan vai poliisia?
Tänne päädyttyämme joko opimme käyttäytymään tai emme pääse kotiin.
Tai menemme kotiin kuten hän.
Lopeta! Lopeta, pyydän.
Clark.
Sanford Clark?
Täällä.
Paperit saapuivat. Sinut karkotetaan Kanadaan ylihuomenna.
Sikäläinen poliisi päättää, mitä sinulle tehdään.
Toivottavasti ymmärrät nyt, ettei laiton rajanylitys kannata.
Odottakaa!
Haluaisin puhua sille poliisille, joka toi minut tänne.
- Hänellä on varmasti tärkeämpääkin... - Olkaa kiltti. Se on tärkeää.
- Christine Collins. - Kiitos. Rouva Collins.
Tohtori Jonathan Steele. Istuutukaa.
Toivottavasti vierailunne on sujunut mukavasti tähän asti.
- Kyllä. - Todellako?
Luulisi sen olevan aluksi vaikeaa.
Oli se. Tietysti se oli vaikeaa, mutta tarpeeksi mukavaa.
Näköjään teiltä on otettu verikoe.
Wasserman-koe. He sanoivat tarkistavansa, onko minulla kuppa, koska se vaikuttaa mieleen.
Vaivaako teitä ajatus, että joku haluaa tarkistaa, onko teillä kuppa?
Ei, sillä he sanoivat sen olevan normaalikäytäntö.
Aivan, normaalikäytäntö. Meidän on varmistettava kaikki mahdollisuudet.
Voin kuvitella, -
että joku voisi pitää sitä epämiellyttävänä, mutta minä ymmärsin.
Kansionne mukaan uskoitte poliisin vaihtaneen -
väärän pojan poikaanne.
En sanonut, että hän oli väärä poika. Hän ei vain ole minun poikani.
He toivat minulle eri pojan. Oma poikani on yhä kadoksissa.
Se on outoa, koska minulla on tässä lehtiartikkeli, -
jonka kuvassa te olette rautatieasemalla toivottamassa poikanne tervetulleeksi.
Tehän olette tässä kuvassa?
- Kyllä. - Niin.
- Olen. - Joten aluksi hän oli poikanne, -
ja nyt ei ole.
Oletteko jo pitkään kokenut ihmisten muuttuvan joksikin toisiksi?
- Ihmiset eivät muutu. - Ettekö usko ihmisten muuttuvan?
En minä niin...
- Eivätkö poliisit vainoa teitä? - Eivät.
Eivät niin. Poliisin tehtävä on suojella teitä.
- Niin. - Todellako?
Kyllä.
Outoa, koska kun teidät otettiin sairaalaan, -
kerroitte päähoitajalle poliisin juonittelevan rangaistakseen teitä.
Joten joko sairaalan henkilökuntakin juonittelee teitä vastaan, -
tai muutatte tarinaanne.
Onko teillä usein vaikeuksia erottaa todellisuutta kuvitelmasta, rouva Collins?
Ei.
Anteeksi, että jouduitte tulemaan tässä säässä, mutta poika on vaatinut sitä.
Ei se mitään. Kuuntelen hänen sanottavansa ja menen kotiin kuivattelemaan.
Siellä sataa kaatamalla, joten tämän on paras olla tärkeää.
Sinäkö taas?
Katsotaanpa.
No?
Tämä ei ole helppoa.
Ei ollut tänne ajaminenkaan kaatosateessa.
Serkkuni on Gordon Northcott.
Hän omistaa sen tilan, mistä löysitte minut.
Hän sanoi, että voin asua siellä, jos vahdin paikkaa hänen ollessaan poissa -
ja teen kotitöitä.
Hän lupasi, että voin viipyä niin kauan kuin haluan.
Luulin sen tarkoittavan, että voin myös lähteä kun haluan.
Väitätkö hänen pitäneen sinua vankina?
Paskat. Kun saavuin sinne, juoksentelit vapaana kuin taivaan lintu.
- Olisit voinut lähteä milloin haluat. - En.
Mitä tämä on? Jokin peitetarina sille, miksi olet maassa laittomasti?
- Ei ollenkaan. - Minulla ei ole aikaa tällaiseen.
- Kuunnelkaa! Hän sanoi... - Mitä? Mitä hän sanoi?
Että jos yrittäisin lähteä, hän tappaisi minut.
Ette ymmärrä, millainen hän on.
Mitä teimme. Mitä hän pakotti minut tekemään.
Hyvä on. Aloitetaan sitten alusta.
Mitä hän pakotti sinut tekemään?
- Tapoimme eräitä lapsia. - Mitä?
En olisi halunnut, vannon sen. Hän pakotti minut auttamaan häntä.
Hän sanoi, että jos en auttaisi, niin hän tappaisi myös minut.
Teidän on autettava minua, pyydän. Olen todella peloissani.
En halua joutua helvettiin tapettuani lapsia.
Keitä lapsia? Mitä tarkoitat?
En tiedä. En koskaan saanut tietää heidän nimiään.
Nimiä? Montako?
- Montako heitä oli? - Yhteensä?
Suunnilleen 20.
- Ei, sinä valehtelet. - En! Se on totta, minä vannon!
- Kerrot minulle tappaneesi 20 lasta? - Kyllä! Suunnilleen 20.
Lopetin laskemisen jonkin ajan jälkeen.
Gordon sanoi, että ehkä yksi tai kaksi on saattanut karata.
- Mutta... - Ei.
Kukaan ei voi tuosta vain tappaa 20 lasta.
Me tapoimme.
Miten?
Useimmin meillä oli vain yksi tai kaksi.
Joskus kolmekin.
Tiesin aina, milloin olimme lähdössä hakemaan lisää.
Hän siivosi auton.
Tarkisti, että renkaat olivat kunnossa.
Tarkisti moottorin.
Koska hän pelkäsi, että auto hajoaa -
ja jäisimme kiinni.
Menimme aina eri suuntaan.
Emme käyneet koskaan kahdesti samassa kaupunginosassa.
Joskus ajelimme monta tuntia, kunnes löysimme jonkun.
Siinähän sinä olet! Olemme etsineet sinua kuin hullut.
- Oletteko? - Kyllä vaan.
Vanhempasi ovat olleet onnettomuudessa.
Ja he lähettivät meidät etsimään sinut. He ovat loukkaantuneet todella pahasti.
Poliisi vei heidät sairaalaan, mutta heillä ei ollut aikaa etsiä sinua, -
joten sanoimme, että voisimme etsiä sinut.
Tulepas nyt. Tule tänne, nopeasti.
Meidän pitää viedä sinut siihen sairaalaan, jotta näet vanhempasi.
Monet lapset eivät mene vieraaseen autoon yksin, mutta kun minä olin jo siellä...
Hyvä poika. Väisty, San.
- Se teki sen helpommaksi. - Pidä kiinni.
- He katsoivat minua ja ajattelivat, että... - Meillä on pitkä matka edessä.
- Jos hän on turvassa... - Ja menemme vauhdilla.
Niin minäkin olen.
Joka kerta, kun he tulivat autoon, -
niin halusin vain kuolla.
Heti kun tulimme maatilalle, he joutuivat häkkiin.
Oletteko nälkäisiä?
Vahdi ovella, Sanford! Hei! Vahdi ovella!
Mikä hätänä? En minä satuta teitä.
Pelkäättekö, että satutan teitä? En minä satuta teitä.
Tule tänne! En koskaan satuttaisi teitä.
Joinakin päivinä hän tappoi heidät heti.
Toisina päivinä hän odotti, -
haki muutaman lisää, -
kunnes heitä oli neljä tai viisi.
- Noin. Mitä ei? - Ei!
Tule!
Sanford, vahdi sitä ovea!
Hän jätti joskus -
heistä yhden tai kaksi hädin tuskin henkiin.
Hän sanoi: "Lopeta heidät, San.
Lopeta heidät tai minä lopetan sinut."
Ja minä tein sen.
Minä tapoin heidät.
Voi luoja, minä tapoin heidät!
Voi luoja!
- Hei. - Mitä?
Katso minua.
Ne lapset.
Luuletko, että tunnistaisit heidät, jos näkisit heidän kuvansa?
En tiedä.
Ehkä.